ULTIMII CHEZAȘI
Traducere: Reef addic7ed.com
Rhea, se simte mirosul ăla până aici, în bucătărie.
Scuze!
Știi... topitul plasticului e toxic. Chiar încerci să ne omori?
Nu mai aveți azur în atelier.
Avem o groază de cobalt.
Nu poți schimba nuanțele de albastru la mijlocul picturii.
- E ca schimbatul bărbaților în timpul... - Mamă! Mulțumesc. Îi spun lui John.
- E gata! - Acu', de dimineață.
- E splendidă. - Mi-au trebuit două sute de pungi.
Ești o splendoare... În plastic reciclat!
- Ceau... - Ceau!
Te-ai trezit devreme. Lucrezi în grădină?
"De-ndată ce vremea-aratului se-arată, degrab'..." te pune pe arat...
La vremea aratului.
A mai părut asta indecent și altora?
Faină rochie...
- Ceau, Taylor. - Ceau, iubito.
Ce-i nou?
Ce de... Au, draci... Da!
- Îți place...? - Mai întrebi...?
Îmi faci și mie pantaloni din pungi, cu o țintă desenată pe spate?
- Am să-ncerc. - Ține. L-am furat de la Franky Grăsanu'.
- Sună groaznic... - Ce vrei, toată lumea-i spune așa.
- Nu mănânc chestii furate. - Gagiu', trebuie să mănânci ceva!
Nu poți trăi numai din gunoaie.
Poate când termin. Mă ajuți sau nu?
Scuze, tre' să fug. Treabă la bibliotecă.
Data viitoare, jur!
- Dă-i-l înapoi lui Franky. - Dacă zici...
Franky! Ține-ți sandvișul înapoi!
Auzi, gunoiero?
Cu plăcere!
- Nu, nu-i bufniță... - Ba, avea aripi, și pe burtă...
- N-avea nicio aripă... - Ba sigur că avea!
- Nu o face. - E ca și făcut.
Nu-i "ca și făcut", nu s-a făcut încă nimic!
- Ce-ți pasă ție? - Fiindcă nu vreau să le încasez.
- De ce le-ai încasa tu? - Fiindcă devin țintă prin asociere.
- Și...? - Și trebuie să admit că-s cel slab.
Deci mai probabil că eu le voi încasa, fiindcă toți se iau de cei mai slabi.
- Ergo: am pus-o. - "Ergo"...?
Da, ergo, fir-ar.
Îmi pare rău, dar e ca și făcut.
- Am auzit că-i în vreun cult al femeilor. - Nu mă vei face să mă răzgândesc.
- Ești nebun. - Bun, hai să ne liniștim...
Avem multe de parcurs azi, deci să începem.
- V-ați adus poeziile, ca să le auzim? - De față cu toți?
Excelent, un voluntar.
- Chiar trebuie...? - Nu, firește că nu.
Dar nu trebuie nici să treci cursul...
Trebuie să treci cursul, frate...
Acu' să te ții, frate...
"Jocul cel mare".
- Nu, refuz. Pas. - În regulă. Măcar ai încercat.
- Avem vreun voluntar... voluntar? - Renunță!
Mulțumesc, dle Sands. Mereu o plăcere să te ascult.
N-are... n-are titlu.
- "Lumina lunii îți șoptește numele..." - Mai tare!
"Lumina lunii îți șoptește numele:"
"Rhea".
"Cântecul sufletului meu".
"Ochii tăi zdrobesc de mine dulci valuri de lumină".
"Primul miros de primăvară. Prima rază a răsăritului".
"Gust din acea fântână și setea mi se alină".
"Un zâmbet de pe buzele tale, și căutarea-mi se sfârșește".
"Lumea strigă între noi".
"Dar lumina lunii îți șoptește numele,"
"Rhea".
"Cântecul sufletului meu".
Rhea! Ceau.
- Am scris poezia aia pentru tine. - "Chiar așa"?
"O, Rhea, cântecul erecției mele"...
Uite, Oliver. Sunt o mare admiratoare a iertării,
deci să zicem că a fost o mare greșeală și să ne vedem separat de ale noastre, da?
Nu, aș prefera să nu.
- "Ai prefera să nu"...? - Îmi place de tine.
"Îți place de mine".
Salut, cățea! Vii?
Da.
Galerie și materiale de artă Carver
Cred că-i extraordinar...
Ceau, iubito.
- Ai de gând s-o dai jos vreodată? - Da, când am s-o vând.
E jenant. Am pictat-o la 12 ani.
Eu sunt curatorul galeriei și cred că dovedește un mare talent.
"Dragostea râvnește sporire și zămislire de frumusețe".
Cum vine asta?
Iubirea te face să vrei să creezi sau să recreezi ceva frumos.
Așa cum vrei tu să faci prin artă.
Am nevoie de un manual de filosofie.
- "Filosofia pentru tonți". - Ce-i cu starea asta?
- Școala-i nașpa. Orașu-i nașpa... - "Lumea-i nașpa... totu-i nașpa".
Ascultă, sunt mulți oameni buni în orașul ăsta.
- Toți mă cred o ciudată. - Păi... taică-tău e un ciudat...
Maică-ta-i ciudată rău de tot. Deci asta te face o super-ciudată.
- Minunat. - Împacă-te și savurează-ți ciudățenia.
- Ceau. - Ceau, mi-ai adus albastrul?
- Cum a fost la școală? - Bine.
- "Bine"...? - Doamne, ce scârbos.
Milenii de nuduri feminine... Ce-i așa șocant la un nud masculin?
- Pentru că-i tata...? - Da, el este.
Deci azi ce lucrez? Înainte de a-mi scoate ochii?
"Sfânta Ana, Fecioara și Pruncul cu mielul".
Lucrez la aia de vreo lună. O termin vreodată?
- Slavă Domnului că da Vinci n-a spus asta. - Dar era a lui, eu doar o copiez.
Crezi că abilitatea tehnică vine din dedulcirea în exprimări personale?
Nu, sigur că nu, dom' sergent Taie pofta de artă.
Joacă-te vreo oră, apoi vom celebra echinocțiul.
Mamă, te-am rugat să nu faci de-astea când Rhea este acasă.
- Am rămas fără chibrituri. - Rhea! Ai cam terminat?
Intrăm acum în jumătatea întunecată a anului.
Fie ca strălucirea soarelui să ne lumineze inimile.
- Poftim. - Mulțumesc, mamă.
- Nu voi refuza. - Mulțumesc.
Nika și-s depus dosar la colegiu.
Rhea, am purtat discuția asta.
Acum redeschid discuția.
Rămâi să ne înveți meșteșugul, tradițiile, să le transmiți generației următoare.
- Pot și să merg la colegiu și să fac asta. - Lumea poate fi seducătoare, Rhea.
Vreau să merg la școala de artă.
Cred că e ceva demn de luat în considerare.
Suntem ultimii chezași ai acestei tradiții.
Și nu sunt pregătită să te las să renunți la asta.
Vreau doar să văd ce mai e în afară de asta.
Știi, când eram eu tânără, am vrut experiențe, aventuri,
așa că am plecat de aici, ca să le găsesc și...
Erau vremuri îngrozitoare.
- Mi-am pierdut calea. - Nu ne putem ascunde veșnic de lume.
Ne păstrăm practicile secrete
fiindcă lumea a dovedit iar și iar că nu știe să fie tolerantă.
- Știm toți: oamenii-s răi. Și ce? - Nu trata lejer asta.
Am uitat să vă spun ceva. Am vândut azi pictura Rheei cu farul.
- E doar o coincidență. - Ți-am spus eu.
Felicitări, dragă.
- Cine a cumpărat-o? - Un tânăr drăguț pe nume Oliver.
Un număr infinit de variabile determină calea pe care apucă Avatarul.
Apropo, ai văzut filmul Avatar? Super-efecte.
- Oliver? - Da?
Trebuie să fac ceva... academic. Ne vedem mai târziu.
- Ce faci? - Mă duc la a treia oră.
Nu, ce crezi că faci cumpărându-mi rahatul de pictură?
Nu-i rahat.
- Vorbesc serios. - Da, și eu. E frumoasă.
- Păi o vreau înapoi. - Poftim?
O vreau înapoi!
N-oi fi eu colecționar de artă,
dar mă gândesc că cei 75 de dolari pe care i-am dat spun că e a mea.
Îți dau 100 pe ea.
- Nu încerc să scot profit! - În fine!
Hărțuirea asta îngrozitoare a ta trebuie să înceteze.
Bine.
Ți-o aduc după ore. Casa veche de pe Clay Hill, nu?
Scuze.
Tare întunecat gunoi.
Fecale de capră. Îngrașă pământul.
"Fecale"...? Nu poți spune "baligă"?
Nu te teme să-ți murdărești mâinile, dacă vrei să faci ceva să crească.
Deși, uită-te la mine: am mâinile pline de rahat și...
Încă niciun dovlecel.
Bună!
- Bună! - Bună.
A, Oliver.
- Am sunat, dar n-a răspuns nimeni. - Ceva în neregulă cu pictura?
- Nu. Îmi place chiar foarte mult. - O poți lăsa lângă ușă.
Mă duc să mai aduc... Baligă de capră.
Îi fain la voi.
- Ce meseriașe-s astea! - Mulțumesc.
- Deci tu le-ai făcut? - Da.
- Din ce-s făcute? - Din toate chestiile.
Sticle, conserve vechi...
- De-aia aduni gunoaie? - Da.
- Eu credeam că nu suporți mizeria. - N-o suport. Și nici risipa.
Îmi pare o prostie să investești timp și energie doar pentru a le arunca apoi.
Paradoxul e că ai luat gunoiul și l-ai făcut frumos.
Ar trebui să plec. La revedere, domnule.
La revedere, Oliver.
Ce băiat drăguț...
E-n regulă.
Mă ajuți cu dovleceii ăștia sau nu?
Da.
Mă bucur să văd că fata mea nu se teme să se murdărească pe mâini.
Rhea!
- Ce-i? - Am văzut-o pe Rhea...
Zăcea întinsă pe drum...
- Și era sânge... - Iubito, a fost doar un vis.
Nu... A fost o revelare.
Era un incendiu...
Erau și alte cadavre...!
Iubito, vedeniile tale nu sunt mereu precise.
A fost, probabil, doar un vis.
Nu-ți face griji cu asta.
Cred că se poate ca Rhea să-și fi descoperit harul.
- Ești sigur? - Ieri eram în grădină.
A atins pământul pe care plantele erau uscate.
Iar azi, când m-am dus acolo, am găsit dovlecei sănătoși și complet copți.
Vorbesc de dovlecei în toată puterea cuvântului.
Este imposibil. Talentul ei nu ține de elemente.
Eu cred că s-ar putea...
Eu am înainte-vedere, mama, elementele. Ea trebuie să fie o vindecătoare.
Două femei nu pot avea același har în același timp, așa e de veacuri.
Eu îți spun doar ce am văzut.
Oamenii...
Sunt porci.
Dezgustător...
Ce, mă lași aici?
...Și mă sfârtecau ca vulturii, iar eu nu-mi puteam mișca trupul.
- Salut! - Salut!
- Ce ți-au pățit ochelarii? - Incidentul cu poezia...
- Treburi primejdioase... - Exact ce-i spuneam și eu.
Ce faci după școală?
Trebuie să lucrez, tata are o firmă de tăiat lemne.
Dar aș putea ruga pe cineva să-mi țină locul!
Ne vedem în față, după ore?
- Da, sigur. - Bine...
- Incredibil. Eu cu bătaia, tu cu fata. - Trăim într-un univers crud.
- Salut! - Ceau.
În mod normal, nu plec în excursii misterioase în mașini cu femei ciudate.
- Crezi că sunt o ciudată? - Da.
Este cel mai bun lucru la tine.
Știu...
Am tot avut vise cu acest loc. Adică, înainte de a-l vedea vreodată.
Am un vis recurent în care stau în picioare și privesc peste ape...
Și vine dintr-o dată un val imens... Înalt cam cât cinci etaje.
Și mă simt într-atât de copleșită...
Valul e ca un zid de apă.
Și chiar înainte să mă înghită, mă trezesc.
Și simt de parcă sufletul meu a vrut să cunoască acest loc.
- Și ce-a fost valul, deci? - Poftim?
În visul tău.
Nu știu...
- Ceva de care mi-e teamă, probabil. - De ce ți-e teamă?
Dacă ar trebui să alegi un singur lucru...
Că n-o să mai plec din orașul ăsta, poate.
Asta și cititul în public al poeziilor despre mine.
Tu-ți dai seama, cine ar face așa ceva?
Ar trebui să plecăm.
Nu, nu ar trebui.
Ploaie cu soare...
Dacă pisezi pigmentul ăla mai tare, vei sparge bolul.
- Unde e? - Mai lasă fata-n pace, Abby.
John crede că Rhea are harul elementelor. A văzut asta cu ochii lui.
Eu am elementele.
- Ea ar trebui să aibă tămăduirea. - Nici eu nu înțeleg.
S-ar putea... dacă are și celelalte două haruri.
Dacă le are pe toate trei...
Asta înseamnă că se împlinește profeția.
Chiar se întâmplă...
Ceea ce familia noastră așteaptă de secole...
- Chiar se întâmplă! - Dar cum rămâne cu vedenia mea, mamă?
Dacă i se întâmplă ceva de la cine știe ce profeție?
Oamenii continuă să distrugă lumea și Rhea mea...
Dezvoltarea harului Rheei și vedenia ta sunt două lucruri diferite.
Acum trebuie să-i spunem ce se întâmplă cu ea!
- Nu... e prea crudă, nu-i pregătită. - Asta-i profund nedrept, Abby.
Simte o uriașă putere înlăuntrul ei...
Măcar atât putem face, s-o avertizăm.
Nu, te rog, mamă, nu-i spune.
- Ceau! - Pe unde-ai umblat?
Pe-afară.
- De ce n-ai sunat? - Mi-am lăsat telefonul în mașină, ce-i?
- Ți s-ar fi putut întâmpla ceva. - Ce, să alunec pe o coajă de banană?
- Ce să mi se-ntâmple...? - Nu asta-i ideea!
- Dar care-i ideea? - E lipsă de respect.
Am fost atât de îngrijorate pentru tine... Nu înțelegi asta?
- Nu înțelegi? - Îmi pare rău.
Abby!
Mamă!
Nu-mi ies picioarele cum trebuie.
- Ce desenezi? - Degetele de la picioare.
Nu-i adevărat. Niciodată nu desenezi ceea ce desenezi.
Mereu desenezi o parte, în relație cu întregul.
- Ce vrei să spui? - Vezi picioarele alea?
Vezi cum formează un cerc?
Eu am cam făcut... Un octogon.
Personajele se uită în direcții diferite, dar rămân în interiorul aceluiași cerc.
Cam ca tine, eu și mama.
Nu pot să cred că mă holbez la aia de peste o lună și nu am observat cercul.
Și de ce crezi că nu l-ai observat?
Desenam fiecare personaj separat, nu le-am văzut ca parte dintr-un întreg.
- Deci n-ai văzut cum toate se leagă. - Exact.
Deci din ce ești tu făcută? Din ce sunt eu făcută?
Pietrele, copacii, apa... Din ce sunt toate făcute?
- Ce tot spui acolo? - Știință de bază.
Din ce sunt făcute toate?
- Din materie...? - Dar materia din ce-i făcută?
- Din atomi. - Și atomii din ce-s făcuți?
- Din energie și vibrație? - Da, exact.
Deci la un anumit nivel, tu și lumea din jur sunteți unul și același lucru.
Ești... nu ești în natură, ești natură.
Privește apa de-aici.
Crezi că poți face un val?
Bunico...
Dacă ai putea face un val, cum l-ai face?
- Ei, hai... - Nu, nu răspunde.
Închide-ți ochii.
Acum gândește-te la asta.
Aș împinge apa cu mâinile.
S-a mișcat apa?
Firește că nu, scumpo...
Și, ai de gând să faci și mai multe?
În mod sigur nu "am să fac și mai multe".
E cam sexy, totuși. În genul Jane Austen de pe la 1800.
- Îl poți folosi să-l faci gelos pe Taylor. - Mi-a trecut de Taylor.
Ai să te-neci.
Ce-i...?
Ce faci...?
Nu știu...
Am crezut că am văzut...
- Cred că înnebunesc. - Ești mai întreagă ca mine.
Dar asta nu-i cine știe ce...
Asta-ți explică nebunia.
Să mergem.
O întrebare importantă.
Dacă ai avea super-puteri, ai fi un super-erou sau un super-răufăcător?
Simplu: super-răufăcător. Nici nu se pune problema. Super-răufăcător.
M-am gândit mult la asta. Vreau cu disperare să fiu un super-răufăcător.
Bun. Ce ai face ca super-răufăcător?
Aș aduna cât mai multe super-puteri posibil.
Am făcut un joc video, în care poți avea câte super-puteri vrei.
- Mulțumesc că aproape m-ai omorât. - Eu...?
- Da! - A fost doar din vina ta.
Fraier, fraier! Parcă nici nu încerci să joci.
- Sunt preocupat și eu. - Cu ce?
- Încearcă la artă grafică. - Nu sufăr cererile pentru colegii.
Scrii eseuri despre ziua ta ideală, despre eroii tăi...
- De ce nu ne pun întrebările adevărate? - De care?
"Ce efect are tehnologia virtuală asupra relațiilor interumane"?
- Bună întrebare. - Mersi, frate. Și încă mi-a venit direct.
La ce colegii ai depus cereri?
Brown, Dartmouth, Berkeley, Columbia...
- Serios, unde ai trimis? - Ce-i? Sunt isteață, împacă-te cu asta.
- Scuze, trebuie să mă duc la muncă. - Pot să vin și eu?
Da...!
- Deci astea vor fi lemne de foc? - Unele.
Cele mai multe sunt din copaci uscați sau dărâmați de furtună.
Ce-i...?
Aia-i ca lumea...
E o buturugă uriașă.
Aveți vreun furtun, sau ceva pe aici?
- Ți-a scăpat într-un loc. - Ce...?
- Spune-mi te rog, de ce am făcut asta? - Clocesc un plan.
Am observat.
- Cum le mută oare tatăl tău? - Cu un camion tare mare.
Cântărește pe puțin o tonă...!
Nicio șansă...
- Fir-ar...! - Ești bine?
Da... Cred că sunt bine.
Plângăciosule...
- Scuze. - Ai întârziat cu trei ore.
Știu, am pierdut șirul timpului. Nu se va repeta.
- Știu, fiindcă ești consemnată. - Consemnată...?
Glumești? N-am 12 ani.
Vii aici imediat după școală și lucrezi cu bunică-ta.
Dacă asta-nseamnă să fii consemnat, atunci am fost consemnată întreaga mea viață.
Voi două aveți nevoie de o pauză. Las-o să lucreze la galerie o vreme.
- Poate schița și acolo. - Mamă, nu te băga.
Abby, cel puțin vei ști unde este.
Știai că ești cel mai bun tată din întreaga lume?
De cât ai nevoie?
"Am nevoie" să plec de-aici după-amiezile.
Mai știi ce pedeapsă a născocit Zeus pentru Prometeu?
Fantele care a furat focul de la zei?
A trimis un vultur să ciugulească din ficatul lui Prometeu tot restul veșniciei.
- Cam dur. - Asta ai vrea să-mi facă maică-ta mie?
Lucrez la ceva important. Și am nevoie de timp.
- Despre ce-i vorba? - Nu-ți pot spune. Încă!
Aș prefera să n-o mint pe maică-ta.
Trebuie să ai încredere în mine. Te rog...?
- Îmi pare rău! - Ai întârziat.
Știu asta. Am nevoie de un pic mai mult.
Ar fi bine să fie un proiect cât casa. Nu profita de mine, Rhea.
Vrei să te duc?
Am cu ce să mă duc.
- Ne-ntrecem...? - N-ai avea nicio șansă!
Dă-i, dă-i...
Încă puțin... Mai departe!
- Și lasă-l. - Îl las?
Bun!
- E bine? - Da.
Stai o clipă.
Ce-i...?
Nu-mi vine să cred că ți-a ieșit, e incredibil!
Ce s-a întâmplat?
- Trebuia să arate mai bine. - Nu-mi spune că vrei să le ia înapoi.
- Nu, doar că... Nu-s la locul nepotrivit. - Nu cred că mai am energie să le mut.
Trebuie să mă gândesc.
Cel mai mare ar trebui să fie în poziție verticală.
Rhea...
Rhea!
Cum ai făcut asta?
Nu știu, am...
Am încercat doar să simt unde s-ar potrivi.
Fă-o din nou.
Tu o faci!
Haide...
Nu știu ce se întâmplă cu mine.
Indiferent ce ar fi, e uluitor!
Ești uluitoare!
Rhea?
- Ceau! - Ceau, i-am adus Rheei niște schițe.
- E în spate? - Nu, am trimis-o să-mi aducă o carte.
O aștept.
- Unde ai fost? - La galerie.
- Nu mă minți! - Nu-i ceea ce crezi.
- Deci acum te furișezi pe la spatele meu. - Da. Vreau să-ți arăt ce am făcut.
- Nu vreau s-aud! Nici să mă uit la tine! - Mamă, te rog.
Trebuie să vezi asta.
Ai prins fiecare sucire și răsucire. Remarcabil.
Asta-i zămislirea și sporirea frumuseții. Chiar aici.
- Pare că învățăcelul își ajunge maestrul. - Nu-l depășește...?
Nu ți-o lua-n cap.
- Cum le-ai mutat? - Fiecare parte e echilibrată perfect.
Trebuie să fi fost dificil.
Te-am subestimat.
Ce ați pățit dintr-odată?
- Voi glumiți...? - Poftește.
Aici păstrăm artefactele străbunilor noștri.
Cum de nu mi-ați mai arătat încăperea asta?
Ți-o arătăm acum.
Cine-i aia?
Aia-i stră-străbunica stră-stră-străbunicii mele.
Fiica ei s-a așezat aici, începând o viață nouă plină de...
- Artă, frumusețe și magie. - Ce fel de magie?
Putea prevede viitorul.
A prezis epidemia de holeră, marea foamete, Primul Război Mondial...
Și și-a scris vedeniile.
"Și va veni o vreme când Pământul îi va respinge pe cei ce-l necinstesc".
"Și atunci se va ridica cineva prin secete și potopuri, prin foamete și războaie".
"Uniunea dintre om și natură se va reface".
"I se va spune Cea Binecuvântată, și se va fi născut..."
"...Din cea cu cele trei haruri".
Dumnezeule...
O cunoști?
Am văzut-o.
Asta înseamnă că are două din haruri.
Elementele și înainte-vederea.
A fost pictată de stră-străbunica mea. Vedenia ei cu Cea Binecuvântată.
Nu mi-ați răspuns la întrebarea privind magia.
Fiecare femeie din familia noastră are un har.
Eu am harul elementelor, ceea ce înseamnă...
Că am abilitatea de a influența vremea,
ajuta plantele să crească, aprinde o lumânare fără chibrit...
Eu am harul înainte-vederii.
Iar cele ce avem acest har pictăm cele pe care le vedem.
- Deci am presupus că ai al treilea har. - Opriți-vă.
Ați avut puterile astea de când mă știu și nu mi-ați spus niciodată despre ele?
Știați ce mi se întâmpla... Credeam că-mi pierd mințile!
Ai putea, în viitor, să dai lumii un dar incredibil.
Ce, credeți că voi naște un mântuitor, sau ce-o fi?
- Numai dacă ai toate cele trei haruri. - Și dacă nu vreau harurile astea?
Rhea, asta e mult mai presus de noi.
Și ce, mi s-a scris viața dinainte fiindcă așa a spus cineva acum o sută de ani?
Nu...
Pot să intru?
Știai și tu?
Da, știam.
Cum ai putut să nu-mi spui?
Fiindcă am vrut să ai o viață normală. Cât de mult se putea.
Nu vreau asta, tată...
E-n regulă, scumpo... E-n regulă...
Poate că ți s-a dat acest har să poți ajuta.
Doar uită-te la planeta asta... Uite ce ne facem nouă înșine.
În fiecare zi, dezastre ecologice...
Inundații, tsunamiuri...
Schimbările climatice extreme... Poate că mama și bunica au dreptate.
Aceasta este valul...
"Valul"...? Ce e valul?
Tot am un vis...
E val uriaș...
Atât de mare și copleșitor...
Profeția cu ce se va întâmpla cu mine...
Asta e valul.
Atunci poate e vremea să înveți să înoți.
Vindecă!
Putere a vindecării, tămăduiește-mi palma!
- Nu pot tămădui. - Ești sigură?
Palma mea este sigură.
Iubito, ce ai făcut?
- Un experiment. - Scumpo...
Trebuie să-ți arăt ceva.
Așa...
"Vezi-te nu pe tine ca tămăduitor. Tămăduirea vine înaintea ta și după tine".
"Cei vătămați vor fi tămăduiți prin iubire în necuprinsul său".
Nu știu ce înseamnă asta.
Cred că înseamnă că vindecarea vine dintr-un loc al iubirii.
Tot nu înțeleg.
Bun. Nu tu, Rhea, ești tămăduitorul.
Iubirea ce emană din sufletul tău e cea care vindecă.
Deci... Nu pot vindeca, fiindcă nu eman iubire?
Nu știu. Probabil trebuie să descâlcești tu asta.
- Aș vrea să pot sta aici pe vecie. - Cândva trebuie să te duci și acasă.
Nu, mulțumesc, domnule.
Ce...?
Mă răpești cu puterile tale magice?
Poate.
N-aș fi zis că mă îndrăgostesc de o vrăjitoare.
Nu sunt o vrăjitoare.
Nu, în sensul că faci vrăjitorii.
Nu, nu e așa.
Există legi spirituale, așa cum există legi fizice.
Dacă le înțelegi și le pui la lucru împreună, poți lucra prin ele.
- Pentru a face chestii. - Gen mutatul buturugilor uriașe?
Da...
- Vreo șansă să mă-nveți și pe mine? - Nu cred că se poate învăța.
O cam ai și gata.
Chestia asta e un fel de spiriduș, care sperie trecătorii.
Mă sperii de fiecare dată.
Mama pune struguri decojiți într-un castron
și când pui mâna-n el și-nchizi ochii, zici că-s ochi de om.
- Știu, asta-i tare! - Da, epic...
- Dacă nu mergi, ești expirat. Mergi? - Tu ești expirat.
Ne vedem mai târziu?
- Și tu ce-ar trebui să fii? - O generalizare măturătoare.
Nu m-am prins.
-IZARE
Trebuia să fi scris "Ratat" pe bluză.
- Nu-i frumos! - Nu-i frumos? Unde-i vrăjitorica ta?
- Precis călărește măturoiul altuia. - Oricum, nu-i aici să te apere.
- Ea nu-i rea! - Auziți, e o vrăjitoare bună!
- Da, exact! - Dumnezeule...
- Ăsta vorbește serios. - Rhea Carver e vrăjitoare?
Meserie!
Da, e o ciudată...
- E ceva în neregulă? - Nu. Nu e nimic.
Simon dă o petrecere de Halloween deseară.
Mama lui a transformat casa într-una bântuită ca-n filme. Ar trebui să vii.
Oricât sună de tentant, nu pot. Petrecem în familie deseară.
- Da, desigur. - Nu, noi nu sărbătorim Halloween-ul.
Ne mai destindem și noi. E drăguț.
Bine.
Vrei să vii la noi?
- Da... bine. - Bine.
Bine.
- Ne dați ori nu ne dați? - Halloween fericit!
Mulțumesc.
Și, Oliver, cum de te-ai îndrăgostit de frumoasa noastră Rhea?
Bunico!
- Cum să nu mă fi îndrăgostit? - Bun răspuns...
- Ce-ar fi să cureți niște cartofi? - Sigur...
- Pune cojile acolo. - Rhea, mă ajuți să punem masa?
- Mai vrea cineva plăcintă? - Nu.
- Ești sigur? - Nu, a fost bună, mulțumesc.
Era fascinant, dar era în toiul sezonului, deci trebuia.
Știi ce le-a spus Cicero soldaților, când au venit să-l execute?
Le-a spus: "Nimic din ce faceți nu se cuvine, soldaților".
"Dar încercați să mă ucideți cum se cuvine".
Mi-a furat replica. Faci asta de absolut fiecare dată...
Abby...?
E cineva aici.
În casă?
Afară.
- Netrebnicii... - Dumnezeule...
Mamă!
Vrăjitoare!
Priviți!
- Cleo! - Nu, Rhea!
Nu, Rhea, nu...
- De ce ar face una ca asta? - Cleo...
- E din vina mea... - Cum să fie din vina ta?
Încercam doar să-ți iau apărarea. Mi-a scăpat.
Ce... Ce ai făcut?
Ce ai făcut?
Am spus că ești vrăjitoare. Nu, nu în felul ăsta.
Pleacă.
- Rhea, îmi pare rău. - Pleacă de aici!
- Unde crezi că mergi îmbrăcată așa? - La școală.
Rhea...?
Nu am să stau în casa asta tot restul vieții.
M-am săturat de prostia asta cu "Zeița salvează planeta".
Vreau să bat pământul, să văd chestii...
Și vreau să merg la școală ca un om obișnuit.
Nu te duci. Nu voi permite.
Succes cu asta.
Las-o să plece. Las-o.
Bunăciune...
Rhea!
Auzi, iubito, de ce nu-ți folosești puterile pe mine?
Precis ți-ar plăcea asta.
Poate mi-ar plăcea.
- Rhea! - Taylor, unde te duci?
Taylor!
VRĂJITOARE
Bună, Elaine.
Cum de te-ai tras în târfă?
Deci, ești vrăjitoare. Mare brânză... Unchiul meu lucrează la circ.
- Nu știu despre ce vorbești. - Tu chiar ești pe bune...?
Nu mai vreau să fiu o ciudată.
Rhea!
- Rhea, te rog! - Ce-i?
Îmi pare rău, vreau numai să-mi cer scuze.
Vii, sau ce?
Da.
- Cine e tipul din Mustang? - Doar un tip.
Are vreun nume?
Rhea?
- Taylor. - Taylor Bradford?
Cel căruia-i scrijeleai inițialele pe parchet?
Uite ce mă străfulgeră intuiția, Rhea. Nu-mi place de el.
Serios? Nu-i prea mare lucru.
- Ar trebui să ieșim în weekend. - Undeva anume?
Facem ture, știi tu. Trecem pe la petreceri...
- Bine. - Ești sigură?
Da. Mi-ar plăcea.
- La naiba! - Termină. Nu pot lucra când ești așa.
- Rhea a dat de belea. - Nu. Tu ai dat.
Atât de plină de frică, o îndepărtezi. Exact când se simte pierdută.
Nu o îndepărtez eu! Pleacă singură!
- Și John îi deschide chiar ușa. - John e mai util ca tine acum.
Ține-o tot așa și îi vei îndepărta pe amândoi!
Doar fiindcă poți vedea viitorul nu ai dreptul să-ți impui voința asupra lui!
Așa că termină!
- Doamne, mă urmărești? - Nu, aveam niște treburi.
- Da, sigur. - Rhea, chiar vreau să vorbesc cu tine.
- Încercam doar să te protejez. - Să mă protejezi sau să mă controlezi?
Bun, poate ambele.
- Măcar ești sinceră. - Dacă vrei la școala de arte, fă-o.
Și dacă nu vrei să ne duci tradiția mai departe, voi înțelege.
Serios? Și cum rămâne cu profeția?
Iubito, chiar dacă ai toate cele trei haruri, tot la alegerea ta rămâne.
Trebuie să plec.
- Salut, Rhea! - Salut.
Mă bucur să te văd.
- Salut, Mike. O mai știi pe Rhea? - Da.
Rhea Carver...
- Vrei ceva de băut? - Da.
- Ceau, Rhea! - Ceau.
Ai venit aici cu Taylor?
Poftim, iubito.
Da.
Mă duc să văd ce-i prin bucătărie. Vii?
Sigur.
Polițiștii!
Haide!
Lance! Ia butoiul!
S-o ștergem! Haideți!
Mai repede!
- Mergem la tine, Cally? - Părinții mei sunt acasă.
- Atunci încotro o luăm? - Știu eu un loc.
- Super! - Veniți după noi.
- A fost cât pe ce...! - Da...
Vino.
Poate ar trebui să plecăm.
Sunt atât de plictisitor...?
Știi, chiar nu ești fata care am crezut că ești.
- Cum vine asta? - E de bine, fiindcă fata asta e grozavă.
Treci în mașină și hai acasă, petrecerea asta-i nașpa!
- Ce zici, eu nu-s sexy? - Mai taci! Știi că ești!
Nu fi geloasă, Rhea.
Nu fi geloasă că erau pe felie.
- Dar nici totuna nu-i este. - Mi-a spus despre asta.
- Te-aș face eu... - Nu-ți face griji, tu ești fata mea.
Da, săptămâna asta.
- Nu fi cățea! - Taylor!
Rhea! Rhea!
- Doamne, ești bine? Ești teafără? - Sunt teafără.
Toți știu de accident, întregul oraș este în căutarea ta.
- E doar din vina mea, dacă nu spuneam... - Nu, nu-i vina ta.
Nu făceam față la cele ce mi se întâmplau.
Am vrut să fiu altcineva.
De ce, Rhea?
Ești uimitoare. Și harurile tale sunt uimitoare.
Sunt parte din ceea ce iubesc la tine.
- Te iubesc. - Și eu te iubesc.
Hai să te duc acasă.
Ești bine...?
- Mulțumim că ai adus-o acasă. - Îmi pare foarte rău pentru...
Te rog... Nu a fost vina ta.
Am făcut-o. I-am vindecat.
- Știu. - Am înțeles ce spuneai despre iubire...
E minunată și desăvârșită.
Profeția este adevărată. Vreau să ajut.
Traducere: Reef addic7ed.com